Det menneskelige øje er et af de mægtigste redskaber på jorden.
På en klar dag kan vi se detaljer i de mest vidstrakte vidder.
Men det, øjet ser, er ikke hele billedet.
Ved siden af den verden, vi ser, er der en meget anderledes verden.
En usynlig verden med skjulte kræfter og magter.
Den former alle aspekter af livet på jorden.
Nu kan teknologien åbne en dør til den skjulte verden-
-afsløre dens mysterier og vise os, hvor vidunderlig vores verden er.
I vores sydende og hektiske verden tror vi, at vi kan se alt.
Men midt i denne travle verden er der en helt anden verden.
Vi kan bare ikke se den... fordi den er usynlig for os.
Vores øjne er for langsomme til at se alt det, der foregår.
Verden er fyldt med ting, der sker så hurtigt, at vi ikke når at dem.
Ting, vi går glip af, hvis vi blinker med øjnene.
Et blink tager cirka 50 millisekunder-
-og det tager 150 millisekunder for hjernen at bearbejde indtryk.
Vi er ubevidste om forsinkelsen, men på den tid-
-sker der mærkværdige ting, som vi aldrig ser.
Dette er hastighedens usynlige verden...
...hvor luft kan knuse klipper...
...og vand kan sønderrive metal.
Hvor det hurtigste på jorden befinder sig lige under os.
Hvor vi ser fantastiske fænomener, som nogle troede, var ufoer.
Kunne vi strække tiden ud, ville vi løse nogle af vores største gåder.
Ny kamerateknologi kan strække tid ud, så det usynlige bliver synligt.
Vi overvinder øjnenes begrænsninger og ser helt nye verdener.
Lyn. En milliard volt og varmere end solen.
Men der lurer større farer i det, vi ikke kan se.
I Rapid City i South Dakota, som ligger midt i USA's lynbælte-
-slår lyn ned flere hundred gange om året.
Men der er noget sært ved lynene her.
Og det er blevet et stigende problem.
Det er for hurtigt til, at vi kan se det.
Lyn bevæger sig med mere end 160.000 kilometer i timen.
Kun med super slowmotion kameraer-
-kan vi begynde at forstå, hvad der foregår.
At se et lyn med det blotte øje er ligesom at se en bogtitel. Man ser-
-at lynet rammer jorden og flimrer lidt, men ikke andet.
Bruger man et højhastighedskamera, er det ligesom at se en roman.
Det fortæller en ny historie, hver gang man ser billederne. Utroligt.
I slow motion ser vi hvordan lynet inspirerte en rekke skrekkfilmer.
Elektriske fingre, som rækker ud efter jorden.
Med højhastighedskameraer kan vi nu fange noget-
-der er usynligt for det blotte øje.
Det underlige lyn slår ikke ned på sletten, men midt i Rapid City.
Det trækker op til uvejr.
Kameraer, der er indstillet til at optage i 300 ganges slowmotion-
-er parat til at fange det på film.
Der er det. Det ligner først et almindeligt lynnedslag-
-men teknologien afslører noget andet.
I stedet for at bevæge sig nedad, bevæger dette lyn sig opad.
Da jeg så det første gang, blev jeg målløs.
Det var utroligt at se det.
Og dette sære omvendte lyn er kraftfuldt.
Det har en større elektrisk ladning end almindelige lyn.
Men det helt utrolige er, at opadgående lyn bliver skabt af os.
Disse høje højspændingsmaster udløser lynene-
-der bevæger sig op mod skyerne.
Fordi de bevæger sig væk fra byen, skulle man tro-
-at disse lyn er ufarlige. Men sådan er det desværre ikke.
Når det opadgående lyn rammer skyerne, udløser det flere lyn-
-som bliver sendt direkte ned mod byen.
Og det sker ikke kun her i Rapid City.
Efterhånden som vi bygger flere høje bygninger-
-spredes denne nye slags lyn i hele verden.
Stort bagtryk, når du letter.
Tryk venstre pedal ned, og giv den lidt mere gas.
Tjek, om at alt er i orden. Sådan. Har du styr på det?
Vær lige lidt tålmodig. Jeg er ved at lære det.
Vi tager det for givet, men i bund og grund-
-bliver en to ton tung helikopter og jeg holdt oppe af luft.
Luften bevæger sig bare meget hurtigt.
Rotoren trykker luft ned og giver løftekraften, der holder mig oppe.
Det er et af aerodynamikkens hovedprincipper.
Men i den usynlige verden ser denne nyttige kraft-
-straks helt anderledes ud.
Disse fly flyver næsten med lydens hastighed.
Men med den fart bevæger luften sig så hurtigt, at den forvandles-
-til en kraft, der kan være farlig.
I et næsten 200 gange langsommere tempo...
Se, hvad der sker på vingerne.
I disse hastigheder kondenseres den fugtige luft til vand.
En sky bliver dannet.
Det lyder ikke så skræmmende med en sky-
-men det svarer til pludselig at lægge en bils vægt på vingerne.
Kun de dygtigste piloter... som de her... kan klare det.
Vi tror måske, at vi kan flyve, men i forhold til naturen-
-er vores herredømme over luften ueksisterende.
Man har kæmpet med problemet, siden brødrene Wrights første flyvetur-
-for 100 år siden.
Men først nu med højhastighedskameraer-
-kan vi begynde at forstå nogle af naturens hemmeligheder.
Den har trods alt arbejdet med det samme problem i 350 millioner år.
Kom nu. Du har luret den.
Det er megen træning... og mange år.
Ja. Det lykkes til sidst.
De første væsner, der fløj, var ikke fugle, men insekter.
I lang tid var deres hemmeligheder usynlige.
Vingeslag gik tabt i utydelige bevægelser.
Det er først nu, at vi begynder at forstå hele sandheden.
Duehalen har vist sig at have en perfekt flyveteknik.
Med utrolig kontrol... Den kan svæve helt stillestående-
-i perfekt balance for at samle nektar.
Men ikke alle insekter er helt så elegante.
Humlebien er en aerodynamisk gåde, som længe forvirrede forskere.
Den store, tykke krop bliver kun holdt oppe af meget små vinger.
Hvordan hænger det sammen?
Forvirringen begyndte for 70 år siden, da en entomolog udregnede-
-at det aerodynamisk set var umuligt for humlebier at flyve.
Lige siden har man forsøgt at forstå-
-hvordan humlebiens tilfældige vingeslag kan holde den i luften.
Og selv i slowmotion bliver gåden ikke lettere at løse.
Her slingrer den gennem luften.
Den skal tilmed bruge benene for at holde balancen.
Elegant er det ikke.
Den holder sig oppe ved at baske med vingerne-
-med hele 200 vingeslag i sekundet.
Det er derfor, den er så rund. Brystet er en stor muskel-
-som driver vingerne.
Jeg sætter ikke ild til dem, men røgen viser os, hvad der sker.
Når humlebien slår med vingerne, trækkes luften nedad.
Det giver løftekraft, men ikke nok til at holde den luftbåren.
Kun i super slowmotion kan vi se, at den faktisk er ret smart.
I slutningen af hver vingeslag, vender den sine vinger.
Selv når vingen bevæger sig opad, bliver røgen trukket ned-
-hvilket giver bien dobbelt så meget løftekraft.
Og det kan et fly ikke.
Ved at se på hastighedens usynlige verden-
-har man opdaget mange af dyrenes hemmeligheder.
Man bruger dem til at udvikle bedre flyvemaskiner.
Hvorfor går vi glip af så meget af det, der omgiver os?
Det er indlysende... for andre væsner.
En flue kan fx se 100 billeder i sekundet.
Derfor kan den flyve hurtigt rundt uden at støde ind i noget.
For en flue er vores verden utrolig langsom.
Derfor kommer jeg irriterende nok aldrig til at fange den.
Men fluen skal være hurtig, for den ser ikke detaljerne.
Alt, hvad den ser, er sløret.
Vi har i modsætning til fluen udviklet os til at se detaljer.
Men det er et kompromis. Vores øjne kan ikke klare hastighed.
Vi bearbejder mange oplysninger i det, vi ser, men det tager tid.
Det tager så lang tid, at vi kun tager snapshots af verden.
Vi kigger på noget, bearbejder det. Vi kigger igen, og bearbejder det.
Hvert snapshot varer kun 100 millisekunder.
Og til forskel fra fluen er vores billeder meget detaljerede.
Derfor tager det tid at bearbejde hvert billede.
Det, der sker i de millisekunder, hvor vi bearbejder oplysningerne-
-forbliver skjult, som om det ikke er der.
Lige nu er alting i orden. Jeg opfatter alle oplysningerne.
Jeg kan se det gule spor, og formen på svinget-
-selv kæden, der trækker vognen, uden problemer i normal hastighed.
Men efter meget kort tid kan jeg ikke bearbejde oplysningerne-
-for begynder det at gå hurtigere, sker der sære ting med vores syn.
Jeg går ikke glip af ting, fordi jeg kigger i den forkerte retning.
Jeg kan bare ikke bearbejde oplysningerne. Der sker for meget.
Jeg kan ikke finde ud af, hvad der er hvad.
Mit syn er ikke defekt. Det bliver bare ikke bedre.
Jo hurtigere det går, desto mindre tid har vi til at bearbejde det.
Når det går hurtigere, overstiger mængden af indkommende oplysninger-
-vores nerveprocessorers hastighed. Og så kan man ikke se.
Jeg ved heller ikke, om min mave kan klare det.
Og når det går for hurtigt, kan vi slet ikke se.
Så du det her?
Når vi begynder at se det, der sædvanligvis er usynligt-
-opdager vi, hvor fantastisk vores verden faktisk er.
Vand bliver tykt og elastisk.
Det rummer tilmed en mægtig kraft, som kan sønderrive metal.
Intet er, som det ser ud. Selv det, som vi tror, vi er fortrolige med.
Det er ikke noget usædvanligt for de fleste af os... Regn.
Men i den usynlige verden bliver vores verden-
-som vi tror, at den ser ud, meget anderledes.
Fx en regndråbe. Vi ved, at de er tåreformede-
-falder gennem luften og lander på jorden.
Men de gør ikke nødvendigvis nogen af delene.
Disse særlige kameraer afslører en overraskende fortælling om regn.
Hver regndråbe begynder som en perfekt kugle.
Når de falder, gør luftmodstanden, at dråberne bliver fladet ud.
Billederne i slowmotion viser, at de ligner våde hamburgere.
De får faktisk aldrig tåreformen, som vi forestiller os.
Så meget for tåreformen. Og højhastighedskameraer viser-
-hvad der sker bagefter med disse luftbårne hamburgere.
Denne sjældne optagelse afslører noget helt utroligt.
Regn, der simpelthen forsvinder.
Større regndråber kan svulme op som balloner, indtil de springer-
-og brydes op i mindre og mindre dråber.
Nogle af de meget små dråber rammer aldrig jorden.
De opløses simpelthen i luften.
Men der er stadig store dråber nok til, at de kan lande på os.
I den super hurtige verden bliver vand tykt...
...og tæt.
Det er et fremmed miljø, som vi kæmper for at komme igennem.
En stærk svømmer kan svømme med cirka 3,2 kilometer i timen.
Men det er krybefart i forhold til andre pattedyr såsom delfinen-
-som svømmer fem gange hurtigere.
Men kun i super slowmotion kan vi se, hvorfor delfinen-
-er i sit rette element her.
Og hvorfor vi ikke er det.
Vand er 800 gange tættere end luft.
Det er så tæt, at det forvrænger vores bløde kroppe, når vi svømmer-
-og skaber den modstand, der holder os tilbage.
Se, hvad der sker med mr delfin her.
Vandet forvrænger ikke dens krop, men glider glat hen over den.
Det er, fordi delfinen har en tykkere gummiagtig hud-
-der hindrer dens spæk i at bevæge sig.
Mens vi kæmper for at komme fremad-
-anstrenger delfinen sig næsten ikke.
Og når den skal svømme hurtigere, får delfinen det til at se let ud.
I 40 gange langsommere tempo kan vi se ting-
-som er usynlige for det blotte øje.
Fx hvordan vandet glider hen over den torpedoformede krop-
-så delfinen kan storme frem uden anstrengelser.
Så kan den bruge sin energi til at... blære sig.
Ja, ja. Flot. Snup en fisk.
Og gider den ikke det, så kan den ride på brændingen.
Men der er noget virkelig sært ved vand, som er skjult for os.
I dette varme, klare vand ligger der en usynlig kraft på lur...
...som kan sønderrive metal.
En kraft som i dette øjeblik er i færd med at ødelægge denne båd.
For at se, hvordan kraften virker, skal vi bruge lidt hjælp.
I dette akvarium er der et meget lille væsen-
-som er bevæbnet.
En pistolreje gemmer sig under stenen-
-og den har et dødbringende våben.
Denne krabbe får snart problemer.
Rejen er parat til slagsmål.
Det ser først ud, som om den slår indtrængeren med kloen.
Men det er faktisk noget meget mærkeligere, der sker.
Våbnet er ikke selve kloen... ikke direkte.
Våbnet er usynligt, hvilket jeg vil demonstrere med denne pensel.
Jeg hopper ikke ned til den. Den er jo bevæbnet. Godt.
Kom nu. Hørte I det?
Den lyd er en ledetråd til, hvad der sker.
Vi kan ikke nå at se det, så lad os se det i slowmotion.
Lyden, vi hører, kommer ikke fra kloen-
-men fra en usynlig kraft.
Kloen lukker så hurtigt, at den laver en vandstråle-
-som skyder frem med næsten 100 kilometer i timen.
Hurtig nok til at vaporisere vandet og danne en boble.
Og det er meget farligere, end det lyder.
Temperaturen inde i boblen når op på mere end 4.000 grader.
Og når den falder sammen, frigøres energien-
-som en overhedet trykbølge.
Den kan lamme eller tilmed dræbe byttet.
Knockoutslaget... kommer ikke fra selve kloen-
-men fra den overhede kraft i en boble.
Denne utrolige kraft kaldes kavitation.
Det sker, når vand bevæger sig med meget høj hastighed-
-og det kan gøre mere end at skræmme en lille krabbe.
Indtil nu har den været fuldstændig usynlig.
Med højhastighedskameraer kan vi endelig se, hvordan kraften virker.
Propellen roterer så hurtigt, at den vaporiserer vandet-
-ved propelbladenes kanter.
Det genererer en strøm af overhede bobler.
Når de falder sammen, frigør de en kolossal mængde energi...
...som bombarderer propellen.
Den energi er så kraftig... at den kan tilintetgøre selve metallet.
Kavitation ødelagde denne propel efter kun en rejse over Atlanten.
Vores almindelige verden er bekendt og ordinær-
-tilmed lidt kedelig.
Men skjult bag øjnenes tidsskala-
-er der helt fantastiske fænomener.
Og nogle af de hurtigste fænomener findes ikke i luften-
-eller i vandet...
...men lige neden under os.
Floraens verden er underkastet en helt anden tidsskala end vores.
Derfor virker her fredeligt, stille og afslappende-
-men der er faktisk en krig i gang. Vi kan bare ikke se det.
Viser vi uger som sekunder, ser vi planternes kamp for overlevelse.
De slås om sollyset, plads og insekternes opmærksomhed.
Men planter er ikke kun langsomme.
Tidsskalaen, som planterne er underkastet, er lige det: En skala.
Og de kan udnytte begge ender af skalaen-
-så hvis noget skal gå hurtigt, kan de være hurtige.
Se her.
Så I det? Nej, for det sker for hurtigt til, at man kan se det.
Vi må sætte tempoet ned for at se, hvad der sker.
Denne kæmpebalsamin affyrer frø-
-med seks meter i sekundet.
Den slynger dem i alle retninger, som et barn med en tallerken ærter.
De ryger så langt væk, at de ikke konkurrerer om samme jordstykke.
Hvad accelererer hurtigst her på jorden, tror I?
En raket?
Et jagerfly? Et missil?
Nej. Takket være den nyeste kamerateknologi-
-ved vi, at det er noget helt andet.
Og det findes lige her på landet i Storbritannien.
Den hurtigste levende organisme på jorden findes på denne mark.
Det er ikke en lynhurtig falk eller gepard.
Vi er jo i Herefordshire. Det er heller ikke de to.
Men det har noget med dem at gøre.
Den hurtigste organisme er lige her.
Vi skal herned. Den er mindre. Den er lige her.
Ja. Den her. Nej. Ikke den her.
Men i denne hestepære bor der flere hundred små svampe-
-og de er bogstavelig talt de hurtigste organismer på jorden.
Det er ikke selve svampene, som er de hurtigste, men deres sporer.
Der er de. Nu begynder de at dukke op.
Når de bliver voksne, kan de udføre accelerationsbedrifter-
-som vi dårlig kan fatte.
Boldkastere accelererer 0-30 km/t på to milliontedele af et sekund-
-og de kan udsættes for 20.000 G, hvilket er rigtig meget.
Astronauter i rummet udsættes for fire G.
Kommer man over fem G, begynder mennesker at besvime.
Kig på sporerne. De er de sorte ting øverst.
Ved normal hastighed lader de simpelthen til at forsvinde-
-fordi de er en af de organismer, der letter hurtigst.
Det går så hurtigt, at det er usynligt.
Først for nylig har højhastighedskameraer afsløret-
-hvor utrolig hurtige organismer der er skjult i hestepærer.
I 10.000 gange langsommere tempo kan vi se dem flyve gennem luften.
Det kan sammenlignes med, at vi bliver affyret med katapult-
-med en fart på 100 gange lydens hastighed.
Det rejser spørgsmålet... Hvorfor?
Hvorfor skal en svamp, der bor i hestepærer, være den hurtigste?
Hvorfor?
Hvis svampearten skal overleve, skal deres sporer ædes-
-af en venlig græsæder... fx denne hest.
Men den æder ikke græs, der gror i nærheden af dens pærer.
Det område kaldes på charmerende vis "væmmelseszonen".
Sporerne skal altså slynges uden for det område-
-hvilket betyder, at de skal flyve mere end to meter væk.
Men der er et problem. Luften er for tæt-
-for jo mindre man er, desto tættere er luften relativt set.
Forestil jer, at denne mønt er en lille spore.
Der flyver den.
Men for den lille spore er luften lige så tæt som honning.
Luften ville standse den brat.
Den eneste løsning er at flyve hurtigt nok gennem den tætte luft-
-for at nå hen til det friske græs langt væk fra hestepæren.
Og det er lige nøjagtig det, som svampesporerne gør.
Under hvert lille hoved-
-sidder der en boble med et gradvist stigende væsketryk.
Til sidst springer boblen...
...og slynger sporen på spidsen mere end to meter væk.
Jeg ved det. Det er imponerende. Dit hoved er virkelig tungt.
Du er ret grim, når du er tæt på. Det ved du godt. Væk.
Hastighedens usynlige verden afslører utrolige begivenheder-
-tilmed i noget så almindeligt som en havedam.
Disse små væsner, skøjteløbere, har længe været en gåde.
Ingen forstod, hvordan de kunne drive sig frem på vandoverfladen-
-så hurtigt.
De kan skyde sig næsten to meter frem i sekundet.
Og deres bedrifter er af bibelske dimensioner. De går på vandet.
De skøjter på vandoverfladen uden at synke.
Kun ved at se det, som tiden normalt gør usynligt-
-kan vi forstå, hvad der foregår.
Og det har noget at gøre med det, der kommer til at ske her.
Normalt er det her for hurtigt til, at vi kan se det.
Men se, hvad der sker, når mælkedråberne-
-rammer vandoverfladen.
I stedet for at bryde strækker vandoverfladen sig ud-
-så mælkedråben slynges op i luften igen.
Vandet opfører sig, som om der lå en elastisk hinde på overfladen.
Det kaldes overfladespænding.
Og denne elastiske hinde tillader skøjteløberen at stå på vandet-
-i stedet for at synke ned i det.
Den bruger også den elastiske overfladespænding-
-til at katapultere sig selv hen over dammen-
-med næsten 1.000 kilometer i timen.
I farvet vand kan vi se kraften i skøjteløberens ben-
-når den skubber sig hen over overfladen.
Den usynlige verdens højhastighedskunstner.
For os er det her bare en dam, men for skøjteløberen-
-er det en stor trampolin.
Nu går vi et skridt videre og kigger opad for at afsløre-
-de usynlige hemmeligheder i verdens udkanter.
I verdens udkanter, højt over os, er der flere utrolige begivenheder.
Nattehimlen ser måske rolig ud med månen og nogle stjerner.
Men der er andre ting deroppe, som er så underlige-
-at vi end ikke var sikre på, at de fandtes.
På vores sidste rejse jagter vi en af de flygtigste begivenheder-
-i den usynlige verden.
Vi leder efter en lynformation, som kan blive 80 kilometer bred-
-men som er så hurtig, at den næsten er usynlig.
Folk, som har set glimt af dem, har troet, at de var ufoer.
De kaldes røde feer.
Et hold videnskabsfolk begiver sig op over skyerne-
-for at filme dem for første gang med højhastighedskameraer.
Vi nærmer os de røde feer, hvilket er godt-
-men vi ved ikke, hvor udladningerne finder sted.
Forholdene skal være perfekte. De har planlagt det i lang tid-
-og det er nu, det gælder. Der kan man tale om pres.
1.600 kilometer væk trækker det op til uvejr, og vi skal ind i det.
Vi flyver hen mod Brady og derefter hen mod Little Rock i Arkansas-
-og så flyver hen mod Des Moines i Iowa.
Det tager to timer at nå frem, så vi har fire timer i uvejret-
-til at filme de røde feer, og så har vi to timer hjem.
Vi skal flyve i cirka otte timer i aften.
De udfører opgaven i mørke.
Lys gør det sværere at få øje på røde feer.
En billedforstærker hjælper os med at se i mørket.
Jeg tog også nogle gulerødder med.
Røde feer er elektriske udladninger ligesom lyn, men meget anderledes.
Forskellen er, at røde feer er mere kortvarige.
Et lyn varer et halvt sekund, hvis man tæller alle nedslag.
Røde feer er mere kortvarige.
Flyet flyver højere og højere. Nu er det oppe på 15.000 meters højde-
-hvilket er tæt på grænsen til rummet.
Kan I se det der? Det er Jupiter.
Jeg kan lide at flyve så højt, fordi luften er så klar.
Man kan se uendeligt langt.
Nu nærmer vi os. Uvejret er ved at samle sig under os.
Det ser ud, som om alle lynene er bag ved os nu-
-så vi bør måske vende ti grader mod venstre.
Da flyet vender, slipper stormen sin vrede løs.
Forholdene er perfekte. Vi har ingen tid at spilde.
Skal vi forøge billedfrekvensen? Det skader ikke billedforstærkeren.
Højhastighedskameraerne og billedforstærkerne er klar.
10.000 frames per sekund. 50 mikrosekunder.
De er rettet mod et område over uvejret.
Forstærkningen er 60.500, og nulniveauet-
-er minus fire. Nu begynder det.
Kameraerne skal fange et af naturens flygtigste fænomener.
-Rød fe. -Den var uden for feltet.
Det var måske en rød fe.
Og uvejret er ved at dø ud.
Nu er vi på minus fire graders højde.
-Og så... -Rød fe. Vi kigger.
Vi fik den.
Det lader til, at der var to. Du fik dem vist.
En kolossal lyssøjle, som er 32 kilometer høj.
Den får byen nedenunder til at virke lille.
Et dramatisk fænomen med bugtninger af lyskegler-
-som alle er lige så klare som Jupiter.
Fænomenet er blevet fotograferet fra luften for første gang.
Vi er underkastet en tidsskala på sekunder, minutter eller år-
-og røde feer optræder i en tusindedel af et sekund.
Det får en til at indse, hvor anderledes verden kan være.
Disse opvisninger finder sted i hele verden-
-men vi er helt ubevidste om dem.
Men man tror, at nogle rygter om ufoer kan skyldes glimt-
-af disse kolossale og utrolig klare, runde lyn.
Røde feer er ikke kun spektakulære-
-men en af den usynlige verdens største hemmeligheder.
Højhastighedskameraer har vist os ting, som vi end ikke har drømt om.
Men det er ikke slut. Hvem ved, hvad der foregår lige nu-
-som vi ikke kan se... endnu?
Danske tekster: www.broadcasttext.com